ПОРІВНЛЬНИЙ АНАЛІЗ МЕТОДІВ ЩОДО ВИЗНАЧЕННЯ НЕПЛАТОСПРОМОЖНОСТІ ПІДПРИЄМСТВА ПРИ ПРОВЕДЕННІ ФІНАНСОВО-ЕКОНОМІЧНИХ ЕКСПЕРТИЗ - Liodorova, J.; Mamikonyan, K.; Markina, O. (Теорія та практика судової експертизи і криміналістики, 2019)
У статті розглядаються методи визначення неплатоспроможності компанії при проведенні фінансово-економічних експертиз в країнах Прибалтики, Республіці Вірменія, в Україні, Республікці Білорусь, Російської Федерації та в Республіці Казахстан. У статті представлені ознаки неспроможності, врегульовані законодавством країн, і міжнародні вимоги до валідації експертних методів. Автори представляють результати порівняльного аналізу розглянутих методів оцінки неспроможності і результати методів тестування на основі даних річних звітів фокус-групи п’яти збанкрутілих підприємств Латвії. У статті представлені результати авторської версії валідації розглянутих методів визначення неспроможності в рамках фінансово-економічних досліджень. З дослідження вбачається, що експертні методи всіх восьми країн засновані на нормативному підході − порівняння розрахованих фінансових коефіцієнтів з їх нормативним значенням. В Україні, Республіці Білорусь, Російській Федерації та Республіці Казахстан фінансові коефіцієнти і їх нормативні значення затверджені на законодавчому рівні цих країн. У країнах Балтії і Республіці Вірменія ці коефіцієнти і їх значення розроблені в затверджених експертних методиках. Метод «чистих активів» також використовується для оцінки платоспроможності великих компаній. Результати дослідження показали, що методи розглянутих країн, застосовні на практиці і дають аналогічну оцінку платоспроможності компаній в цілому. Більш подібні результати представляють методи країн Балтії, України і Республіки Білорусь. Результати методів Республіки Вірменія, Республіки Казахстан і Російської Федерації більш схожі один з одним, але незначно відрізняються від раніше перерахованої групи країн. Автори продемонстрували можливість валідації експертних методів, що необхідно для використання експертного висновку під час оцінки неспроможності в якості доказової бази в іншій країні.